Jag kan inte sova på nätterna.
Jag kan inte sluta tänka.
Minns du vad vi kallade Simón för när vi mötte honom? - "Lilla tvåkilot."
"Mina två små extra kilon." Han vägde inte mer än så.
Läkarna sa att det inte var tillräckligt.
Men för oss var det väldigt mycket.
Även om vi visste att han troligen aldrig skulle bli normal.
När vi såg honom...
Såg hans leende för första gången. Hans ögon, hans klara ögon...
Simón gjorde oss starka, Carlos.
Tillsammans är vi starka.
Tillsammans.
Förlåt mig om jag är upprörd, men det är svårt.
Det är någon i badrummet.
- Vad är det? - Det var någon här.
- Känn, det är fortfarande varmt. - Ja, jag gick ju nyss upp.
Någon var i sängen. Jag är helt säker.
Det är det Jung menar med-
-att de levande går sida vid sida med de döda i det undermedvetna.
Tyskarna har ett annat namn på "Dödens budbärare". - Doppelganger.
Ett tillstånd som visar sig som ens egen spegelbild.
En dublett.
En blick på honom, eller på någon av de andra jag visat...
...medför, utan minsta tvivel, en nyckel till den andra världen.
- Hur länge har er son varit försvunnen? - Nio månader.
Det händer konstiga saker som har med hans försvinnande att göra.
- Vad ska jag göra? - Det är inte lätt.
Du hittar inga exorcister i Gula Sidorna.
Den här är från min sons kidnappare.
Polisen säger att han har varit död i över 30 år.
Någon har min son. Jag måste göra något.
Det är någon i det här kraftfältet, någon jag litar på.
Jag talar ur hjärtat.
Skulle du tillåta att ett medium besöker ert hem?
- Det här var inte barnens rum. - Nej, sovrummet var där borta.
Då börjar vi där. - Enrique.
Ge mig en timme.
Jag vill ha ett gammalt föremål förknippat med husets historia-
-och kläder från det förflutna.
Vi är inte ensamma.
Det är en psykolog vid polisen - Pilar. Hon vill vara med på sessionen.
Om det går bra.
Visst. Poliser är häftiga!
Vad har hon dockan till?
Den underlättar transen.
Kläder och föremål hjälper till att starta regressionen.
- Regressionen? - Själslig åkallelse.
Dåtid, nutid och framtid flätas samman. Som en resa i tiden.
Det kan låta som häxkonst men man ska inte frukta parallella förnimmelser.
- Finns det något ser Aurora det. - Jag hoppas att vi ser det också.
Allt är klart, Enrique.
Börja när du vill.
- Hör du mig, Aurora? - Perfekt.
Då börjar vi.
Allt omkring dig börjar blekna.
Det bildas en cirkel av mörker runt dig.
Den kommer närmare.
Allt bleknar. Vi är inte här längre.
Nu är du ensam i mörkret...
...och mörkret börjar försvinna.
Jag börjar räkna ner...från tio.
När jag är klar... kan du gå vart du vill.
Och du kan se... alla som gömmer sig i huset.
Tio...
Nio...
Åtta... Sju...
Sex... Fem...
Fyra... Tre...
Två...
Ett.
Du kan öppna ögonen.
Det är kallt.
Fönstret är öppet.
Aurora, se dig omkring. Är det någon där med dig?
Jag hör någon.
Jag hör...
Jag hör något.
Det kommer och går.
Jag hör det inte längre.
Jag har nog förlorat dem.
Jag hör något.
...alldeles ensam.
Barn... Jag är säker på att det är barn.
Jag tror de är i slutet av hallen.
Jag kan inte öppna den. Den är stängd.
Det är någon där.
Varför gråter ni?
- Vi är sjuka! - Vem är sjuk?
Jag ska inte göra er illa. Öppna dörren. Var inte rädda.
Öppna dörren.
Vi vill att du öppnar dörren!
Vad har de gjort med er?
Vad har de gjort?
Berätta vad du ser, Aurora.
Fem barn. De är väldigt sjuka. De gråter.
Vad har hänt?
De är döende. - Vem skulle vilja förgifta er?
Någon ska döda oss.
Är min son där?
Är Simón med dig?
Är Simón här?
Hör du mig, Aurora?
Vi hämtar henne. - Aurora, stanna i mitten av rummet.
Jag räknar från tio.
Tio... Nio... Åtta...
Sju... Sex... Fem...
Fyra... Tre... Två...
Ett.
Jag var i huset, men allt var annorlunda.
Sängarna, leksakerna, inredningen, allt var mycket äldre.
Ljuset från fyren lyste in genom fönstret.
Såg du Simón?
Det var för mörkt. Jag kände inte igen någon.
- Men barnen var där. - Såg du dem?
- Ja. - Du pratar om spöken.
Vad är ett spöke, Carlos? Det finns något här, alla såg det.
När något hemskt händer, lämnar det ibland spår.
Ett sår som fungerar som en knut mellan två tidslinjer.
Det är som ett eko som återupprepas i väntan på att bli hört.
Som ett ärr...
Förlåt. Som ett ärr eller en nypning-
-som ber om en smekning för att få lindring.
Laura...
Vi som är nära döden är mer mottagliga för de här budskapen.
Du menar att min son kunde se de här barnen...
...eftersom...
Nu räcker det. Packa ihop era saker och gå.
Så kan vi inte göra.
Det är en trickföreställning.
Det tror jag inte. Varför? Av vilken anledning?
- De vill inte ha pengar. - Inte än.
Vad ska jag göra?
Polisen har inte hittat en enda ledtråd som visar om han är död eller levande.
Ska jag bara vänta? Skadar det att lyssna?
- Sluta. - Nej, du ska sluta!
Hur många liknade fall har ni haft i den här fördömda byn?
Skaffa dig ett annat tidsfördriv, jag har inte bjudit in dig hit.
- Vad ska jag göra? - Du är en god mor, kära du.
Din smärta ger dig styrka. Den kommer att leda dig.
Bara du själv vet hur långt du är villig att gå för att hitta din son.
- Jag vet inte vad jag ska göra. - Du hör, men du lyssnar inte.
Att se är inte att tro. Det finns en annan väg.
Tro...
...och du ska se.
Vad gör du?
Vi kan inte stanna här längre.
Vi borde åka härifrån, åtminstone ett tag.
Barnen är här, Aurora såg dem. Jag kan inte åka. Du hörde dem.
Förstår du inte att Enrique kan ha arrangerat det.
- Är det Pilars rationella teori? - Hon beskyddar oss.
- Från vad? - Från sådant här.
Folk som kommer hit och förstör våra liv.
- De vill bara hjälpa oss. - Hörde du dem inte?
Sa de något om att hitta Simón? Nej, de vill bara kontakta de döda.
Om Simón lever förstår jag inte hur de ska kunna hjälpa oss.
Gör han inte det kan de inte hämta tillbaka honom.
Snälla du, vi åker härifrån.
Varken du eller Pilar kan begära att jag ska ge upp.
Många förlorar ett barn och klarar sig igenom det.
Jag vill vara med Simón.
Vill du åka kan jag inte stoppa dig. Jag vill bara veta var han är.
Var är du?
Jag är inte rädd.
Vill du leka?
Leker du med mig?
Benigna?
Snälla, låt det inte vara Simón.
- Är det fem? - Ja.
Alla mina vänner. Martin, Rita, Alicia, Guillermo, Victor.
Benigna dödade dem. Hon var där för att hämta kropparna.
Deras lek dödade Tomás och nu leker de med Simón och mig.
Simón är i fara och jag kan inte leken.
- Du fantiserar. - Jag såg det själv.
- Vem la ut ledtrådarna idag? - Simón hittade på allt.
Vem? Berätta det för mig.
Jag har packat. Jag vill inte att vi stannar här.
- Jag kan inte åka än. - Jag tänker inte bo här.
- Jag vill inte att du är här ensam. - Det är för många minnen här.
Jag måste ta farväl.
Två dagar - Ensam.
Jag behöver det.
Snälla.
Välsigna det du har givit oss.
Tack för att du låter oss samlas igen...
...och vara tillsammans.
Vad vill ni mer!
Vad mer måste jag göra? Vad?
Jag har ont om tid.
Vill ni fortsätta leka? Är det så?
Jag leker en stund, sedan berättar ni var Simón finns.
Går ni med på det?
Ett, två, tre - Förstenad!
Ett, två, tre...
Vänta! Jag ska inte skada dig. Jag vill bara hitta Simón.
Simón?
Varför gråter du, mamma?
Älskling!
Är du okej? Du är iskall.
Oroa dig inte. Var inte rädd, jag ska få ut dig.
- Stanna och lek med oss. - Vi kan inte stanna och leka.
Lyssna på mig. Låtsas att det bara är vi två här.
Tänk på tiden innan vi kom hit. Minns du den?
Tänk bara på det.
Tänk på pappa. Tänk på nästa jul, och allt vi ska göra tillsammans.
Så många saker, älskling. Blunda hårt. Blunda riktigt hårt...
Tänk på vad du ska bli när du blir stor. Vad vill du bli?
Tänk på skolorna du ska gå i och vännerna du kommer att få.
Tro för ett ögonblick på att Tomás och de andra barnen inte finns.
Det är en fantasi, min älskling. En mardröm.
Gör det för min skull.
Få dem att försvinna när du öppnar ögonen.
Slut ögonen och fortsätt leka med mig.
Fortsätt leka, älskling.
- Vad är det? - Tomás lilla hus.
Jag hittade dig.
Jag hittade dig...
Jag vill ha tillbaka Simón.
Får jag vakna nu, mamma?
Visst får du det, älskling.
Mamma...
Jag hittade specialmynten. Nu får jag önska något.
Jag önskar att du stannar och tar hand om oss.
Det är Laura.
Hon har blivit gammal, som Wendy i sagan.
Det är Laura.
Kom, var inte rädd.
Huset, stranden, de försvunna barnen.
Det var en gång ett hus nära stranden där de försvunna barnen bodde...
TILL MINNE AV LAURA OCH SIMÓN
OCH DE FÖRÄLDRALÖSA BARNEN MARTIN, RITA, GUILLERMO, ALICIA, VICTOR
OCH TOMÁS
Svensk text: Filippa
www.divxsweden.net - bästa svenska undertexterna på nätet
Texten hämtad från www.Undertexter.se